Іван Сірко
![Іван Сірко](https://s.poembook.ru/theme/84/17/c8/0236d5eb20584cde2ca5c88cd7c980538cd8f1a4.png)
Аудиозапись
Іван Сірко народився з зубами,
Геть піп дремену́в, напу́дивши в рясу.
Малюк по лісах мандрував ночами,
Дружив з вовченя́м рудого окрасу.
І ва́била хлопчика магія люті,
Його предкові́чні мани́ли чари.
Усі манівці́ він знайшов позабуті,
Що вештались ними прима́ри й почва́ри.
Як став на чолі Запорізького війська,
У душу жага тваринна залізла.
Безжальний цей звір – не собака свійська,
А вовк, чиї ікла трощили залізо.
Сміливо веде характе́рників в бій,
Мов мух, він долонями ловить кулі.
А погляд його звіриний лихий
Вбива душогубів за справи минулі.
А іноді навіть зупинить час,
І рве лиходіїв скажено зненацька.
Цілісіньке військо вмертвити за раз –
Для нього всього лиш забава та цяцька.
Він не Робін Гуд у дівчачім трико,
Він не Супермен, не Людина-павук,
Козацький ота́ман Іван Сірко -
Як схоче, він вовк, а як схоче – вже крук.
І ллється рікою гарячою кров,
І гинуть на нашій землі супостати.
І знають героя Полтава й Азов,
Про нього гудуть Запоріжжя й Карпати.
Виблискують пазурі – десять мечів,
І очі палають. Триває атака!
Керує загоном рубак-козаків
Міфічний мольфар – чародій вовкулака!