К. С.
![К. С.](https://s.poembook.ru/theme/19/4e/e6/1a9dcbb8a7e05d9efe20ce4856bed6dee7fc8024.jpeg)
Віддавши третину життя гімнастиці, спорту
Лишилась іще ти кілька медалей винна.
Була ти свята, наче лайка вантажників з порту,
І грішна, як ревна черниця.
Знов хвиля нестримна
Життєва тебе підіймала над світом,
І теплим літом
Вкривала засмагою ніжні принади тіла.
Коли ми зустрілися, я носив воду ситом,
Ти поруч пішла у захваті від того діла.
Лунала попса з кав’ярень,
І серед марень
Одну лиш тебе в реальність свою узяв я.
Ти кавою пахла, і вічно тягла з книгарень
Десяток томів про вірність та марнослав’я.
Іще полюбляла до ранку читати в ліжку,
Будити мене серед ночі, й декламувати.
Я втрапив в кохання, як той Діоген у діжку,
Чи краще сказати - як Едмон Дантес за ґрати.
Дивлюсь, як купають в морі
Світанки зорі,
Як хвиля спалахує рясно палким карміном,
І передчуваю – за примхою злої долі -
Розлука смердить пилюкою та бензином.